Daidala
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/23/Athens_athena_model.jpg/220px-Athens_athena_model.jpg)
Una daidala és un tipus d'escultura atribuïda a Dèdal, l'artista grec llegendari connectat amb l'edat de bronze de Creta i amb el període inicial de l'escultura arcaica de l'edat del bronze de Grècia. Les llegendes sobre Dèdal el reconeixen com a home i com a encarnació mítica, que inventà l'agalmata, estàtues de déus que podien obrir els ulls i tenien extremitats mòbils,[1] una manifestació convincent del misteri de la divinitat. Aquestes estàtues eren tan realistes que Plató va assenyalar la seva sorprenent i desconcertant mobilitat,[2] aconseguida amb tècniques clarament idèntiques a les de les daidales.
El geògraf i escriptor Pausànias creia que aquestes imatges de fusta conegudes com a "daidala" existien ja abans de l'època de Dèdal.[3] Alberto Pérez-Gómez fou qui suggerí la connexió, com un joc de paraules, entre el nom Dèdal i la paraula grega «Δαίδαλα», que significa 'fer' o 'fabricar'.[4]
Aquestes escultures revelen influències orientals, conegudes com a període orientalitzant de l'art grec. L'orientalització es fa especialment evident al cap, vist frontalment; sembla un cap oriental, amb el cabell com una perruca, però més angular, amb la cara de forma triangular, ulls grans i un nas prominent. El cos femení és geomètricament pla, amb una cintura alta i un vestit amorf.
Referències
[modifica]- ↑ Donohue, Alice A. Xoana and the origins of Greek sculpture. Scholars Press, 1988, p. 182.
- ↑ Luisa Biondetti, Dizionario di mitologia classica, Milano, Badini & Castoldi, 1997. ISBN 88-8089-300-9. p. 178
- ↑ Pausanias. The Description of Greece, Volume 3. Londres: R. Faulder, 1794, p. 6.
- ↑ Smith, Albert C. The Monster and Daedalus. Ryerson University, p. 2 [Consulta: 1r juny 2018]. Arxivat 2014-05-17 a Wayback Machine.
Bibliografia addicional
[modifica]- Morris, Sarah P. Princeton. Daidalos and the Origins of Greek Art, 1992.